Amintiţi-vã, amintiţi-vã ziua de 5 noiembrie
Trãdãtorul "Complot al Prafului de Puşcã"
Nu cunosc nici un motiv pentru care trãdarea prafului de puşcã
Ar trebui uitatã vreodatã
Dar cum rãmâne cu omul?
Ştiu cã numele sãu era Guy Fawkes...
... şi ştiu cã în 1605, a încercat sã arunce în aer Casa Parlamentului.
Dar cine era el de fapt?
Ce fel de om era?
Ni se spune sã ne amintim ideea şi nu omul.
Pentru ca un om poate da greş.
Poate fi prins, poate fi ucis şi uitat.
Dar cu 400 de ani mai târziu...
... o idee încã mai poate schimba lumea.
Am fost martorã directã a puterii ideilor.
Am vãzut oameni ucigând în numele lor...
... şi murind apãrându-le.
Dar nu poţi sãruta o idee...
... nu o poţi atinge sau nu o poţi ţine.
Ideile nu sângereazã. Ele nu simt durere.
Ele nu iubesc.
Şi nu de o idee îmi este dor.
Este un om.
Un om care m-a fãcut sã-mi amintesc ziua de 5 noiembrie.
Un om pe care nu îI voi uita niciodatã.
Aşadar aflu cã fostele State Unite sunt atât de disperate dupã medicamente...
... încât au trimis chipurile câteva containere pline de grâu şi tutun.
Un gest, au zis ei, de bunãvoinţã.
Vreţi sã ştiţi ce cred eu?
Pãi, îmi ascultaţi spectacolul, aşa cã voi presupune cã da.
E vremea sã anunţãm coloniile ceea ce credem cu adevãrat despre ele.
Cred cã e vremea rãzbunãrii pentru o micã petrecere cu ceai pe care
au organizat-o în cinstea noastrã cu câteva sute de ani în urmã.
Zic sã mergem în acele chei disearã şi sã aruncãm nimicurile alea...
... acolo unde îi este locul a tot ce e din Sfincterul Ulcerat al Cur-ericai!
Cine e cu mine? Cine e cu mine la naiba?!
V-a plãcut asta?
S.U.A., Sfincterul Ulcerat al Cur-ericai. Adicã, ce altceva se mai poate spune?
Aici a fost o ţarã care a avut totul, absolut totul...
... şi acum, 20 de ani mai târziu, ce e?
Cea mai mare colonie de leprã a lumii. Din ce cauzã?
Nelegiuinţa.
Lãsaţi-mã sã o mai zic o datã.
Nelegiuinţa.
Nu ei au început rãzboiul. Nu ei au creat ciuma.
A fost Judecata cea pe care au creat-o ei.
Nimeni nu scapã de propriul trecut. Nimeni nu scapã de Judecatã.
Credeţi cã El nu e acolo sus?
Credeţi cã nu vegheazã asupra acestei ţãri?
Cum altfel vã puteţi explica? Ne-a testat, dar ne-am descurcat.
Am fãcut ceea ce trebuia fãcut.
Islington. Enfield. Am fost acolo. Am vãzut totul.
Imigranţi, musulmani...
... homosexuali, terorişti.
Degeneraţi bolnavi. Trebuiau sã se ducã.
Putere prin unitate. Unitate prin credinţã.
Sunt un englez cu frica lui Dumnezeu Şi sunt al naibii de mândru de asta!
E destul din asta, mulţumesc foarte mult.
Drace.
Interdicţia universalã a circulaţiei este acum valabilã.
Orice persoanã neautorizatã va fi supusã arestãrii.
Asta e pentru propria voastrã protecţie.
Interdicţia universalã a circulaţiei este acum valabilã.
Orice persoanã neautorizatã va fi supusã arestãrii.
Asta e pentru propria voastrã protecţie.
- Scuzã-mã. - Scuzaţi-mã, nu v-am vãzut...
- Grãbitã, ai? - Eu doar...
- E trecut de interdicţie, ştii. - Unchiul meu, e foarte bolnav.
- Unchi bolnav? Ce zici de asta, Willy? - Sunt numa' prostii.
Am fãcut o greşealã. N-ar trebui sã fiu afarã dupã interdicţie. Ştiu asta.
Poate cã ai putea avea grijã de noi înainte sã te întorci la unchiul tãu.
Vezi tu, prietenul meu, e într-un fel bolnav. Nu-i aşa?
Foarte bolnav. Un caz grav de melancolie. O poţi simţi.
- Nu mã atinge! - Uite, Willy, pisicuţa are gheare.
- Tocmai ne-a ameninţat. - Aşa e, aşa e.
Ştii ce înseamnã asta, nu-i aşa?
Înseamnã cã ne exercitãm propria discreţie judiciara.
Şi poţi sã o şi înghiţi.
- Sunteţi de la poliţia secretã. - S-a prins care-i treaba.
Nu, vã rog, n-am ştiut. Îmi pare rãu.
Nu încã. Dar îţi va pãrea.
Pânã la rãsãrit, dacã nu vei fi cea mai plinã de regret bucãţicã din toatã Londra...
... atunci vei fi cu siguranţã cea mai îndureratã.
Doamne, nu. Vã rog nu faceţi aşa ceva.
Voi merge acasã. N-o sã mai fac niciodatã, jur! Vã rog!
- Ce credeţi, bãieţi? - Nu strica orzul pe gâşte.
Ajutor! Cineva sã mã ajute!
Din ce în ce mai multele mârşavii ale naturii roiesc în jurul lui.
- Ce dracu'?! - Dispari!
Soarta dispreţuitoare, cu sabia-i ameninţãtoare...
... care a murdãrit cu o sângeroasã execuţie.
Suntem de la poliţia secretã, amice.
Iisuse Hristoase! Îndurare!
Suntem adesea de învinuit în aceastã... E de mult dovedit.
Faptul cã printr-un...
aer devotat şi fapte pioase îI îmbunãm pe însuşi diavolul.
- Ce înseamnã asta? - Economiseşte orzul.
Te asigur cã nu îţi vreau rãul.
- Cine eşti? - Cine?
Cine nu este decât forma care urmeazã funcţiei lui ce...
... şi ceea ce sunt e un om în mascã.
- Vai, dar vãd asta. - Sigur cã da.
Nu îţi pun la îndoialã puterea de observaţie.
Eu pur şi simplu remarcam paradoxul de a întreba un om mascat cine e.
Aşa e.
- Dar în aceastã foarte norocoasã din nopţi...
... permite-mi atunci, în locul mai mult banalului pseudonim...
... sã îţi sugerez caracterul acestui dramatic personaj.
Uite!
La vedere, un umil veteran de vodevil...
... distribuit de cãtre vicisitudinile sorţii,
atât în rol de victimã cât şi de scelerat.
Aceastã faţadã, nu o simplã spoialã a vanitãţii...
... este un vestigiu al dorinţei poporului, acum deşartã şi dispãrutã.
Totuşi, valoroasa amintire a unei injurii trecute rãmâne vie...
şi a jurat sã-şi învingã acest viciu...
avangardist paralizant şi josnic...
garantând profanarea lacomã, extrem de vicioasã...
extrem de vicioasã a voinţei.
Singurul verdict e rãzbunarea, o vendetã...
... oferitã ca jertfã, nu în van, deoarece valoarea unui asemenea adevãr...
... îI va aparã într-o bunã zi pe cel vigilent şi cinstit.
Cu siguranţã, aceastã amestecãturã de limbuţie devine foarte înfloritã.
Aşa cã lasã-mã sã adaug pur şi simplu cã sunt foarte onorat sã te întâlnesc...
... şi îmi poţi zice V.
Eşti cumva vreun nebun?
Sunt foarte sigur cã aşa se va spune.
Dar, dacã îmi permiţi sã întreb, cu cine vorbesc?
- Sunt Evey. - Evey?
E-vey. Sigur cã eşti.
- Ce înseamnã asta? - Înseamnã cã eu, ca şi Dumnezeu..
... nu mã joc cu zarurile şi nu cred în coincidenţe.
Eşti rãnitã?
Nu, sunt în regulã.
- Mulţumitã ţie. - Eu pur şi simplu mi-am jucat rolul.
- Dar spune-mi, îţi place muzica, Evey? - Cred cã da.
Vezi tu, eu sunt un fel de muzician...
... şi sunt în drum spre o reprezentaţie foarte specialã.
Ce fel de muzician?
Instrumentele de percuţie sunt specialitatea mea.
Dar disearã intenţionez sã chem întreaga orchestrã pentru acest eveniment...
... şi aş fi onorat dacã m-ai putea însoţi.
Nu prea cred. Ar trebui sã mã duc acasã.
Îţi promit, va fi ca nimic din ce-ai vãzut pânã acum.
Şi dupã aceea, te vei întoarce acasã în siguranţã.
Bine.
E frumos aici sus.
O scenã mai perfectã nu aş putea cere.
Nu vãd nici un instrument.
Puterile tale de observaţie continuã sã te serveascã foarte bine.
Dar aşteaptã. Doamna Justiţie este cea cãreia îi dedic acest concert...
... în onoarea vacanţei pe care se pare cã şi-a luat-o pe aceste meleaguri...
... şi spre recunoaşterea impostorului care stã în locu-i.
Spune-mi, ştii ce zi este, Evey?
- Patru noiembrie? - Nu şi de acum încolo.
Amintiţi-vã, amintiţi-vã ziua de 5 noiembrie
Trãdãtorul "Complot al Prafului de Puşcã"
Nu cunosc nici un motiv pentru care trãdarea prafului de puşcã
Ar trebui vreodatã uitatã
Mai întâi, uvertura.
Da.
Da, notele.
Ascultã cu atenţie, auzi?
Lar acum alama.
O aud!
Priveşte afarã, mamã! Cântã muzica!
- Cum faci asta? - Aşteaptã.
Acum urmeazã şi crescendo-ul!
Ce frumos, nu-i aşa?
Domnilor, aţi avut la dispoziţie patru ore. Ai face bine sã ai rezultate domnule Creedy.
Zona Bailey este în carantinã.
Toţi martorii importanţi au fost reţinuţi.
Bun. Domnule Etheridge?
Un aparat de înregistrare a fost gãsit legat
la sistemul central de emisie în caz de urgenţã.
DCD-ul era Uvertura 1812 a lui Tcheaikovsky.
Adaugã-I în lista neagrã. Nu vreau sã o mai aud niciodatã.
Da, domnule.
Deasemenea ne-am dublat raziile la întâmplare
şi monitorizãm supravegherea telefonicã...
... care indicã un ridicat procentaj de conversaţii privind explozia.
Domnule Dascomb, ce facem în legãturã cu asta?
O numim demolare de urgenţã.
Avem acoperire în reţea şi prin InterLink.
Câţiva experţi au fost mobilizaţi pentru a
contesta integritatea structuralã a lui Bailey.
Vreau ca Prothero sã vorbeascã despre pericolele acestor clãdiri vechi...
... şi cum trebuie sã evitam agãţarea de edificiul unui trecut decadent.
Ar trebui sã concluzioneze cã Noul Bailey va deveni simbolul timpurilor noastre...
... şi viitorul cu care ne-au rãsplãtit convingerile noastre.
Domnule Heyer.
Camerele noastre de supraveghere au prins câteva imagini ale teroristului...
... deşi masca evident cã face imposibilã identificarea retinalã.
Am reuşit deasemenea sã facem o pozã fetei pe care o ţineau oamenii lui Creedy.
- Cine e, domnule Finch? - Nu sunt sigur încã, domnule.
- Dar lucrãm la câteva piste. - Altceva?
Am localizat locul de unde au fost lansate artificiile...
... şi am gãsit urme de explozibil folosit în amândouã locurile.
Din nefericire se pare cã în ciuda înaltului nivel de sofisticare...
... aceste dispozitive au fost fãcute acasã cu substanţe la îndemânã...
... fãcându-le foarte dificil de depistat.
Oricine ar fi, domnule cancelar, e foarte bun.
Scuteşte-ne de adnotãrile tale profesionale, domnule Finch. Sunt irelevante.
Scuzele mele, domnule cancelar.
Domnilor, acesta este un test.
Momente ca acestea sunt chestiuni de credinţã.
A da greş înseamnã a rãspândi îndoialã asupra tuturor convingerilor noastre...
... asupra a tot pentru ce am luptat.
Îndoiala va arunca aceastã ţarã înapoi în haos
iar eu nu voi permite sã se întâmple aşa ceva.
Domnilor, vreau ca acest terorist sã fie gãsit...
... şi vreau sã înţeleagã ce înseamnã cu adevãrat teroarea.
Anglia triumfã.
- Crezi cã oamenii vor crede aşa ceva? - De ce nu?
Asta e BTN.
Treaba noastrã e sã transmitem ştirile, nu sã le fabricãm.
Asta e treaba guvernului.
Privind partea plinã a paharului...
... se pare cã echipa responsabilã cu demolarea Vechiului Bailey...
... a vrut sã îi organizeze bãtrânei un grandios, deşi improvizat, rãmas-bun.
Deşi demolarea fusese plãnuitã de ceva timp...
... muzica şi artificiile au fost, conform şefului echipei...
..."în mod sigur în afara programului. " - Vom reveni imediat.
Crezi prostiile alea? Adicã, n-a fost nici o afurisitã de demolare.
Am vãzut, toatã treaba.
- Ai vãzut-o? - Nu. Asearã am fost...
Da, aşa e. Ai fost sã-I vezi pe Tata Deitrich, nu-i aşa?
Evey, aici erai.
- Încã mai lucrezi pentru mine. - Îmi pare rãu, Patricia.
Am nevoie de douã espresso şi trei cafele.
Şi Deitrich e pregãtit pentru ceaiul lui.
Nu înţeleg.
De ce poartã o mascã cu faţa lui Guy Fawkes? Nu
a încercat Fawkes sã arunce în aer Parlamentul?
Nu e prea târziu. Mai are încã 16 ore.
Poate cã de-abia începe.
Da?
Bine. O pistã despre fatã.
Uite, nu mã înţelege greşit, îmi place. O vacã crucificatã.
E istericã. Dar nu va fi aprobatã niciodatã.
Va trebui sã o rescrii, bine? Trebuie sã plec.
Nu-mi amintesc sã fi fost servit de o femeie mai atractivã.
- Domnule Deitrich... - Gordon, te rog.
Nu am nevoie de "domnule" pentru a face corpul acesta sã se simtã mai bãtrân.
Gordon...
... îmi vedeam de drum asearã, dar erau oameni ai poliţiei secrete...
... dar m-am speriat şi m-am dus acasã.
Din pãcate, dupã asearã, cred cã interdicţia de circulaţie se va înrãutãţi.
Te-am prins.
- Hei, Fred. - Toate alea au fost scanate?
Nu. Sunt pline de bombe.
Atunci aşteaptã pânã când reclamele le vor detona, bine?
- Nu-mi vine sã cred cã te uiţi la porcãria aia. Ce?
Laser Lass e tare.
Ce-s toate alea?
Nu-s sigurã. De-abia au sosit. Marcate pentru Scena 3.
Trebuie sã fie Prothero.
Aş vrea ca cineva sã aibã curajul sã-i spunã
nemernicului ãluia ca staţia asta nu e locul lui de joacã.
Ce naiba e asta?
Doar pune-le acolo pânã îmi dau seama la ce folosesc.
Pare serioasã treaba. Pãrinţii ei erau activişti politici.
- Au fost închişi când avea 12 ani. - Ce s-a întâmplat cu ea?
Proiectul de Reclamare a Minorilor...
... timp de cinci ani. - Drace.
O sã avem nevoie de întãriri, dar nu le spune tuturor.
Sunteţi sigur, domnule?
Vreau sã am ocazia sã vorbesc cu ea înainte sã
disparã în vreo unul din sacii negrii de-ai lui Creedy.
Cine eşti?
Nu mã enerva. Legitimeazã-te, sau îI pun pe Storm Saxon pe urmele tale.
La dracu'.
Haide, sã mergem!
Voi doi vã ocupaţi de lifturile astea. Restul, urmaţi-mã.
Atenţiune. Atenţiune.
Întregul personal sã evacueze clãdirea.
Acesta nu este un exerciţiu.
Întregul personal sã evacueze clãdirea.
Ce naiba se întâmpla?
- E blocatã. - Doboar-o.
Dominic!
Poliţia! La o parte!
Daţi-vã la o parte!
La naiba!
Îţi spun ce ştiu. Îţi spun ce ştiu.
Anglia triumfã.
- Eliberaţi holurile. - Domnule.
Ajutor, Storm, ajutor!
N-o atinge.
Tatã, ce s-a întâmplat cu televizorul?
Bunã seara, Londra.
- Permiteţi-mi întâi sã îmi cer scuze... - Ãla e canalul de urgenţe!
Ca mulţi dintre voi, apreciez într-adevãr tihna unei zile obişnuite...
... siguranţa obişnuitului, liniştea repetiţiei.
Mama naibii.
Mã bucur de ele ca orice individ. Dar în spiritul comemorãrii...
Cine e, mamã?
cum evenimente importante din trecut...
... de obicei asociate cu moartea cuiva sau
sfârşitul vreunei cumplite şi sângeroase lupte...
... sunt sãrbãtorite cu o vacanţã drãguţã...
... m-am gândit cã am putea marca acest 5 noiembrie...
... o zi care nu mai e, din pãcate, amintitã...
... prin a lua ceva timp din vieţile noastre
zilnice sã ne aşezãm şi sã purtãm o micã discuţie.
Sunt, desigur, cei care vor ca noi sã nu vorbim.
Lãsaţi-mã sã mã gândesc, lãsaţi-mã sã mã gândesc.
Chiar acum, ordine sunt strigate la telefon...
... iar bãrbaţi cu arme vor fi în curând pe drum.
- E cancelarul Sutler. - La naiba!
De ce? Pentru ca în timp ce bâta poate fi folositã în locul conversaţiei...
... cuvintele îşi vor pãstra întotdeauna puterea.
Cuvintele oferã mijloacele înţelesului...
... şi, pentru cei ce vor asculta, enunţarea adevãrului.
Şi adevãrul este ca...
... e ceva teribil de în neregulã cu ţara asta, nu-i aşa?
Voi aţi proiectat-o, aţi vrut-o simplã de
tot. Aţi spus fiecare televiziune din Londra!
Asprimea şi nedreptatea, intoleranţa şi asuprirea.
Şi acolo unde odinioarã aveaţi libertatea de a vã opune...
... sã gândiţi şi sã vorbiţi dupã cum credeaţi de cuviinţã...
... acum aveţi cenzori şi supraveghere obligându-vã sã vã conformaţi...
... şi cerând supunere. - Camere. Avem nevoie de camere.
Cum de s-a întâmplat asta? Cine e de vinã?
Cu siguranţã cã sunt cei care sunt mai responsabili decât alţii.
lar ei vor fi ţinuţi responsabili.
Dar din nou, adevãrul fiind spus, dacã îi cãutaţi pe cei vinovaţi...
... trebuie doar sã vã uitaţi în oglindã.
Ştiu de ce aţi fãcut-o.
Ştiu cã vã era teamã.
Cui nu i-ar fi fost? Rãzboi, teroare, boli.
Au fost miriade de probleme care au condus...
... la coruperea raţiunii voastre şi la jefuirea voastrã de bunul simţ.
Frica a scos ce e mai bun în voi.
Şi în panica voastrã, v-aţi întors cãtre noul cancelar Adam Sutler.
V-a promis ordine, v-a promis pace...
... şi tot ce a cerut în schimb a fost
tãcuta şi ascultãtoarea voastrã încuviinţare.
- Inspectore, aproape au trecut. Noaptea trecutã, m-am gândit sã termin acea linişte.
Noaptea trecutã, am distrus Vechiul Bailey...
... pentru a-i reaminti acestei ţãri ceea ce a uitat.
Cu mai mult de 400 de ani în urmã, un mare
cetãţean a dorit sã imprime ziua de 5 noiembrie...
... pentru totdeauna în memoria noastrã.
El a sperat sã reaminteascã lumii cã dreptatea, justiţia şi libertatea...
... înseamnã mai mult decât simple cuvinte.
Ele sunt perspective.
Aşa cã dacã nu aţi vãzut nimic...
... dacã crimele acestui guvern vã rãmân necunoscute vouã...
... atunci vã sugerez sã îmi permiteţi sã las ziua de 5 noiembrie sã treacã nemarcatã.
Dar dacã vedeţi ceea ce vãd şi eu...
... dacã simţiţi cum simt şi eu şi dacã aţi cãuta cum caut şi eu...
... atunci vã cer sã staţi alãturi de mine, peste un an începând din aceastã searã...
... lângã porţile Parlamentului.
Şi împreunã, le vom oferi o zi de 5 noiembrie...
... care nu va fi uitatã în veci.
Ceaţã de kerosen. Ne foloseşte maşinile de fum.
Acoperiţi ieşirile.
Nimeni nu iese. Restul, urmaţi-mã.
Stânga.
Tu du-te la dreapta.
Împrãştiaţi-vã.
Nu trageţi! Vã rog nu trageţi!
Nu trageţi!
A pus mãşti pe toţi.
Iisuse.
- Nu trageţi! - Aşteptaţi!
- Nu trageţi!
Staţi pe loc! Nimeni nu mişca!
Dacã purtaţi mãşti, jos în genunchi!
- Dã-le jos mãştile. - Te rog grãbeşte-te!
E o bombã în cabina de control.
Oh, nu.
- Jones, scoate-i pe toţi care nu poartã mascã. Da, domnule.
- Marshal, ajutã-mã sã-I car pe acest om. - Domnule.
Toţi ceilalţi, sã mergem.
Doamne Sfinte.
Grãbiţi-vã! Haide! Toatã lumea afarã!
Dascomb.
Ai idee cât ar dura reconstruirea acestei clãdiri?
Ai idee ce faci?
Aşteaptã, aşteaptã!
Nu mã împuşcaţi, vã rog! El e! El e!
În genunchi! În genunchi!
Vã rog! Vã rog nu-mi faceţi rãu!
Îi dãm drumu.
Am reuşit.
Rãmâi pe loc!
Mâinile la ceafã. Acuma sau trag.
Trebuie sã spun cã sunt mai degrabã uimit de
timpul de rãspuns al celor mai buni din Londra.
Nu mã aşteptam sã fiţi chiar atât de rapizi.
Eram aici încã dinainte ca tu sã începi. Ghinion, grasule.
Eu ştiu...
Întrerupem programul obişnuit pentru a vã
aduce la cunoştinţã aceastã teribila ştire...
... despre o deturnare teroristã la Turnul Jordan
care s-a terminat cu doar câteva momente în urmã.
Un terorist psihopat, identificat doar ca litera V...
... a atacat cabina de control cu explozibili de mare putere şi arme...
... pe care le-a folosit împotriva civililor
neînarmaţi pentru a transmite mesajul sãu de urã.
Tocmai am primit aceastã înregistrare a unui raid de poliţie cutezãtor.
Opreşte-te! Opreşte-te, rãmâi unde eşti, sau tragem! Rãmâi unde eşti!
Acesta este doar un raport preliminar...
... dar în acest moment, se crede cã în timpul acestui eroic raid...
... teroristul a fost împuşcat de moarte.
Prostii.
Din nou, din ceea ce ne-au spus autoritãţile, pericolul a trecut.
Teroristul este mort.
Chiar acolo. La ce se gândeşte?
Se gândeşte sã o pãrãseascã?
Dupã ce ea tocmai I-a salvat?
E un terorist. Nu te poţi aştepta sã se poarte ca mine sau ca tine.
O parte din el e umanã.
Şi, mai bine sau mai rãu, ea a rãmas cu el.
- M-ai speriat. - Scuzele mele.
- Te simţi bine? - Da, mulţumesc.
- Ce este locul acesta? - E casa mea.
- O numesc Galeria Umbrelor. - Este frumos..
- De unde ai toate lucrurile astea? - De ici de colo.
Majoritatea din visteria Ministerului Materialelor Nedorite.
- Le-ai furat? - Dumnezeule, nu.
A fura implicã deţinere.
Nu poţi fura de la cenzor. Eu pur şi simplu le-am revendicat.
Doamne, dacã vor gãsi vreodatã locul acesta...
cred cã dacã o vor face, câteva bucãţele de artã vor fi cele mai mici din grijile mele.
Vrei sã zici, dupã ceea ce ai fãcut.
Doamne, ce-am fãcut eu?
L-am ucis pe detectivul acela. De ce am fãcut aşa ceva?
- Ai fãcut ceea ce credeai cã e bine. - Nu, nu trebuia sã fac aşa ceva.
Trebuie sã-mi fi ieşit din minţi.
Asta crezi cu adevãrat, sau ceea ce ar vrea ei sã crezi?
Cred cã ar trebui sã plec.
- Pot întreba unde? - Acasã. Trebuie sã mã duc acasã.
Te cautã. Dacã aflã unde lucrezi, vor afla unde locuieşti.
- Am prieteni, aş putea sã stau cu ei. - Mã tem cã nici aşa nu va fi bine.
Trebuie sã înţelegi, Evey, nu vreau asta pentru nici unul dintre noi...
... dar nu vãd altã cale.
Erai inconştientã şi a trebuit sã iau o decizie.
Dacã te lãsam acolo, chiar acum ai fi într-una
din celulele de interogare ale lui Creedy.
Te-ar încarcera, te-ar tortura şi, foarte probabil, te-ar ucide...
... în cãutarea mea.
Dupã ceea ce ai fãcut, nu aş putea lãsa se întâmple aşa ceva...
... aşa cã te-am ridicat şi te-am dus în
singurul loc în care ştiam cã vei fi în siguranţã:
Aici, în casa mea.
Nu voi spune nimãnui, jur. Ştii cã poţi avea încredere în mine.
Îmi pare rãu, dar nu îmi pot asuma acest risc.
Dar nici mãcar nu ştiu unde suntem. Am putea fi oriunde
Ştii cã e sub pãmânt. Ştii culoarea pietrei.
- Astea ar fi de ajuns pentru un om deştept. - Vrei sã zici cã trebuie sã stau aici?
Doar pânã când termin. Dupã data de 5, nu cred cã voi mai conta.
Vrei sã zici peste un an?
Trebuie sã stau aici timp de un an?
Îmi pare rãu, Evey. Nu ştiu ce altceva sã fac.
Trebuia sã mã fi lãsat în pace.
De ce nu m-ai lãsat pe mine în pace?!
- Ai aflat altceva despre pãrinţi? - Da, nu e de bine.
Au fost internaţi la Belmarsh.
- Nu. - Da.
Ea a murit într-o gravã a foamei. El a murit când soldaţii au recucerit adãpostul.
Şi asta nu e partea cea mai rea. Fratele ei a fost la Sfânta Maria.
- Hristoase. - Nu e decât ghinion aici.
Aşadar îi ştim povestea. Acum avem nevoie de a lui.
V?
Voiam doar sã îi cer scuze pentru reacţia mea de asearã.
Înţeleg ce ai fãcut pentru mine şi vreau sã ştii cã îţi sunt recunoscãtoare.
Mâinile tale.
Da.
Aşa, acum e mai bine.
Sper cã nu ţi-am tãiat apetitul.
- Nu, te rog. Doar cã... Eşti în regulã? - Da, da, da, sunt bine.
Pot sã întreb ce s-a întâmplat?
A fost un incendiu. Cu mult timp în urmã.
E istorie anticã, pentru unii.
Nu e o conversaţie prea bunã pentru masã.
Acum, ai dori o ceaşcã de ceai cu oul tãu?
- Da, mulţumesc. Chiar îmi era foame. - Ia loc.
- E delicios. - Bun.
Doamne, n-am mai mâncat unt adevãrat de când eram micã.
De unde îI ai?
Un tren guvernamental de aprovizionare în drum spre Sutler.
- Ai furat astea de la cancelarul Sutler? - Da.
Eşti nebun.
Îndrãznesc sã fac tot ce poate deveni un om. Cine îndrãzneşte mai mult e mai prejos.
- Macbeth. - Foarte bine.
Mama mea, obişnuia sã îmi citeascã toate piesele lui...
... şi de atunci, mi-am dorit întotdeauna sã joc.
Sã fiu în piese de teatru, în filme.
Când aveam 9 ani, am
interpretat-o pe Viola în "A Douãsprezecea Noapte".
Mama a fost foarte mândrã
Unde e mama ta acum?
E moartã.
Îmi pare rãu.
- Pot sã te întreb despre ce ai spus la televizor? Da.
- Ai vorbit serios? - Fiecare cuvânt.
Chiar crezi cã dacã arunci în aer
Parlamentul vei face ţara asta un loc mai bun?
Nu existã certitudine, doar oportunitate.
Cred cã poţi fi foarte sigur cã dacã cineva chiar va veni...
... Creedy îi va omorî pe toţi.
Oamenii nu ar trebui sã se teamã de guvernele lor.
Guvernele ar trebui sã se teamã de oamenii lor.
Şi vei face ca astea sã se întâmple aruncând în aer o clãdire?
Clãdirea e un simbol, la fel ca şi actul de a o distruge.
Simbolurile primesc putere de la oameni.
Singur, un simbol e fãrã sens, dar cu destui oameni...
... aruncarea în aer a unei clãdiri ar putea schimba lumea.
Aş vrea sã cred cã aşa ceva e posibil.
Dar de fiecare datã când am vãzut aceastã lume
schimbându-se, întotdeauna a fost în mai rãu.
Vã voi spune ce ştiu. Ştiu cã acesta nu este un om.
- Ce e? - Un om nu poarta o mascã.
- Ce e? - Un om nu ameninţã civili nevinovaţi.
E ceea ce e orice terorist nenorocit neiubitor de libertate e:
Un laş nenorocit!
Nu vor fi negocieri.
Când ajung dimineaţa, Paddy va fi dispãrut.
Mã uit la casetã chiar acum şi nu are idee cum sã mã lumineze.
Nasul meu aratã ca nenorocitu' de Big Ben.
Ascultã-mã, cretinule, Anglia triumfã pentru ca aşa zic eu!
La fel ca orice târfã leneşã din acest spectacol şi asta te include şi pe tine.
Gãseşte alt D.O.P. sau gãseşte-ţi altã slujbã.
Îţi zic eu ce îmi doresc.
Îmi doresc sã fi fost acolo.
Îmi doresc sã fi avut şansa de a fi faţã în faţã.
O singurã şansã, atâta am nevoie.
Acest aşa-zis V şi complicele sãu, Evey Hammond...
... neo-demagogi, împrãştiindu-şi mesajul de urã.
O voce nebunã şi aberanta aducând ultimatumul unui terorist.
Un ultimatum intenţionat cu o rapidã şi milimetric de precisã dreptate.
- Fãrã milã! - Morala, doamnelor şi domnilor, este:
Bãieţii buni câştigã, bãieţii rãi pierd...
... şi, ca întotdeauna, Anglia triumfã!
Sfinte Hristoase! Iisuse!
Bunã seara, comandante Prothero.
Oh, Dumnezeule! Cum ai intrat aici?
Nu-ţi face griji, m-am asigurat ca întâlnirea noastrã sã nu fie deranjatã de...
... vreun telefon târziu comandante.
Opreşte-te. De ce mã tot numeşti aşa?
Acesta îţi era titlul, îţi aduci aminte? Când
ne-am întâlnit prima oarã, cu atâţia ani în urmã.
Purtai uniformã în acele zile.
Tu.
- Chiar tu eşti. - Fantoma Crãciunului Trecut.
- Da? - Finch, sunt Dascomb.
- Dascomb. - L-am sunat deja pe cancelar.
- Trebuie sã preluãm frâiele în situaţia asta.
Ce situaţie?
Cancelarul Sutler a fost de acord, din motive
evidente, cã trebuie sã muşamalizãm treaba.
Într-o luminã greşitã, pierderea Vocii Londrei...
... ar putea fi devastatoare credibilitãţii noastre.
Poate un atac?
Nu, nu, e prea oribil.
O tãcutã şi demnã moarte în somn.
- Avem vreun material video cu asta? - Nu, supravegherea a fost tãiatã.
E acelaşi mod de operare ca mai înainte. Dar avem o identificare la lift.
- Lasã-mã sã ghicesc. - E implicatã adânc, inspectore.
V?
Prietenul meu gras de metal.
Mondego.
Oh, Doamne. Sper cã nu te-am trezit.
Nu, chiar credeam cã te lupţi. Adicã, pe bune.
Filmul meu preferat:
Contele de Monte Cristo, cu Robert Donat în rolul lui Edmond Dantes.
Nu e sabia mea, Mondego, ci trecutul tãu cel care te-a dezarmat.
Mã dã gata de fiecare datã.
- Nu I-am vãzut niciodatã. - Serios?
- Ţi-ar plãcea? - Are un sfârşit fericit?
Aşa cum doar celulozei îţi pot oferi.
Bine.
Lasã sabia deoparte.
Criminaliştii tocmai au strâns.
Nu sunt amprente, pãr sau fibre. Tipul e ca o fantomã.
N-o sã îţi vinã sã crezi ce au gãsit la Prothero.
- Droguri? - Putea sã îşi deschidã propriul spital.
- Interesant. - De ce?
Ştiai cã Lewis Prothero a fost unul din cei mai bogaţi oameni din ţarã...
... înainte de a fi Vocea Londrei?
- Droguri? - Legale.
Deţinãtor important de acţiuni la Viadoxic Pharmaceutical.
Viadoxic şi Sfânta Maria în mai puţin de o sãptãmânã. Coincidenţã?
Când eşti în branşã de cât timp sunt eu, încetezi sã mai crezi în coincidenţe.
Putem urca?
- Gãseşte-ţi propriul copac. - Gãseşte-ţi propriul copac.
- Ţi-a plãcut? - Da.
- Dar m-a fãcut sã îmi parã rãu de Mercedes. - De ce?
Pentru cã i-a pãsat mai mult de rãzbunare decât de ea.
- în toatã ţara au fost devastaţi în vreme ce ştirea despre cei mai populari...
Stai. Ce-i asta?
cele mai premiate stele din istoria BTN...
... un om cunoscut întregii naţiuni sub numele de "Vocea Londrei"...
... a murit târziu noaptea trecutã se pare din cauza unui atac cardiac.
- Minte. - De unde ştii?
Clipeşte des când spune o ştire care ştie cã e falsã.
Nu a fost o surprizã pentru cei care îI cunoşteau...
... corpul sãu era în biroul...
... unde adesea muncea pânã târziu dupã ce toatã lumea pleca acasã.
Lewis, ne vei lipsi foarte mult.
V, ieri n-am putut sã-mi gãsesc cartea de identitate.
Nu cumva ai luat-o, nu-i aşa?
Ai prefera o minciunã sau adevãrul?
Ai avut vreo ceva de a face cu asta?
- Da, eu I-am ucis. - Tu...
- Doamne. - Eşti supãratã.
Dacã sunt supãratã? Tocmai ai spus cã I-ai ucis pe Lewis Prothero.
Se poate sã-i fi ucis pe ãia de la poliţia secretã. N-am auzit obiecţii.
Ce?
- Violenţa poate fi folositã în scopuri nobile.
- Ce tot vorbeşti acolo? - Dreptate.
Oh, înţeleg.
Nu este salã de judecatã în ţara aceasta pentru oameni ca Prothero.
Şi vei mai omorî alţi oameni?
Da.
Uitã-te la asta.
Dosarul militar al lui Prothero.
Ce vezi?
Irak, Kurdistan, Siria,
înainte şi dupã, Sudan.
- Ocupat bãiat. - Dar dupã toate astea...
... I-au pus la conducerea unei instituţii de detenţie de la Larkhill.
Ei bine, nici o faptã bunã nu rãmâne nepedepsitã.
Crezi cã e vreo legãturã între bãiatu' nostru şi Larkhill?
Ar putea explica legãtura dintre el şi fata Hammond.
Problema e cã nu mai gãsesc nimic despre asta.
Larkhill? Larkhill? Nu-mi amintesc chiar acea instituţie, inspectore.
Eşti binevenit sã te uiţi prin arhivele
noastre. Ne-am uitat prin arhivele voastre.
Tot ce scrie e cã a fost o instituţie de detenţie la Larkhill...
... la aproximativ 10 mile la nord de Salisbury.
Pãi aţi gãsit-o atunci.
E o chestiune de urgenţã, majorã.
Vrem sã ştim dacã a fost ceva diferit legat de aceastã instituţie.
Îmi pare rãu, inspectore, pur şi simplu nu-mi mai amintesc.
Cei trimişi acolo aveau un profil specific?
- Nedoriţi obişnuiţi, aş crede. - Dar ştiţi?
- Sigur cã nu. Nu eram delegat acolo. - Ştiţi cine era?
Nu-mi amintesc nume exact, dar dacã vã uitaţi prin arhivele noastre...
Arhivele sunt fie şterse, omise sau lipsã.
Ca şef al Programului de Detenţie la acea...
Înainte sã mai ziceţi ceva, lãsaţi-mã sã vã
reamintesc cã lucrurile erau foarte haotice pe atunci.
Acum nu mai avem problemele pe care le aveam atunci.
Am fãcut cu toţii ceea ce trebuia sã facem.
Şi în acele împrejurãri, am fãcut cum am ştiut mai bine.
Asta e tot ce am de zis în aceastã privinţã.
Poţi face asta.
Bunã.
M-am gândit...
E ceva ce vreau sã te întreb...
... dar nu cred cã vei înţelege de ce dacã nu ştii câteva lucruri despre mine.
Tatãl meu a fost scriitor. L-ai fi plãcut.
Obişnuia sã spunã cã artiştii se foloseau de minciunã pentru a spune adevãrul...
... in timp ce politicienii o foloseau pentru a ascunde adevãrul.
Un om dupã placul inimii mele.
Întotdeauna spunea cele mai frumoase poveşti.
Pânã când a murit fratele meu.
Atunci s-a schimbat totul.
Fratele meu era unul din studenţii de la Sfânta Maria.
Dupã moartea sa pãrinţii mei au intrat în politicã.
Au protestat împotriva rãzboiului şi a Revendicãrii.
Când Sutler a fost numit înalt cancelar, au fost la revolta din Leeds.
M-am uitat la televizor...
... gândindu-mã cã îmi voi vedea pãrinţii ucişi.
Mi-i aduc aminte certându-se noaptea.
Mama voia sã pãrãsim ţara. Tata a refuzat.
A spus cã dacã fugim, ei ar câştiga.
Ar câştiga, de parcã...
... era un joc.
Evey, repede, ascunde-te!
- Mãmico! - Evey!
Nu i-am mai vãzut niciodatã.
Ca şi cum acei saci negri i-ar fi şters complet de pe faţa pãmântului.
Îmi pare rãu, Evey.
Nu, mie îmi pare rãu.
Îmi pare rãu cã nu sunt o persoanã mai puternicã.
Îmi pare rãu cã nu sunt ca pãrinţii mei. Îmi doresc sã fi fost...
... dar nu sunt.
Îmi doresc sã nu-mi fi fost fricã tot timpul...
... dar îmi e.
Ştiu cã lumea asta e fututã. Crede-mã, o ştiu mai bine decât majoritatea.
Şi acesta e motivul pentru care am vrut sã întreb,
dacã e ceva ce aş putea sã fac pentru a o îndreptã...
... te rog sã îmi spui.
Dacã doreşti.
Chiar crezi cã vei gãsi ceva aici?
Meritã sã încercãm.
Un lucru e adevãrat despre toate guvernele:
Cele mai de încredere arhive sunt cele ale taxelor.
Se pare cã înregistrãrile electronice originale s-au pierdut toate.
Probabil în timpul Revendicãrii. O mulţime de lucruri au dispãrut atunci.
Dar am gãsit aceastã copie listatã în arhive.
Tot ce avem despre Larkhill e acolo.
Mersi. E de mare ajutor.
"Prin puterea adevãrului, eu, în timpul vieţii, am cucerit universul."
- Motto personal? - Din Faust.
E vorba despre a-I pãcãli pe diavol, nu-i aşa?
Aşa e. Şi dacã tot vorbim de diavol...
... mã gândeam dacã oferta de ajutor e încã valabilã.
- Desigur. - Se pare cã circumstanţe neprevãzute...
... mi-au grãbit planul iniţial.
Drept urmare, am nevoie de cineva cu ceva îndemânãri teatrale.
Voi face tot ce-mi stã în putinţã.
Cred cã da.
Alt doctor. De ce are nevoie o instituţie de detenţie de atâţia doctori?
Nu ştiu, dar e interesant.
Cea mai bine plãtitã persoanã de aici era un preot.
- Serios? - Da, pãrintele Lilliman.
- Lilliman. - Era plãtit cu aproape 200 de mii pe luna.
Asta chiar e interesant.
Se pare cã a fost avansat. E episcop acum.
- Sfinţia Voastrã. - Denis.
- A fost totul aranjat? - Da.
Tocmai am primit itinerariul prin InterLink.
Ar trebui sã ajungeţi la Perth la timp pentru Mesã.
Eşti foarte sârguincios, Denis...
... un nobil exemplu pentru toţi cei care trudesc în numele Domnului nostru, dar...
- Sfinţia Voastrã? - Nu despre trudã vorbeam.
Ci, mai degrabã, de plata mea finalã eram interesat.
Ultima mea micã plãcere.
Îmi pare rãu, Sfinţia Voastrã.
A ajuns, dar au fost ceva confuzii la agenţie.
Au trimis o fatã nouã care, mã tem, e puţin mai în vârstã decât de obicei.
Mai în vârstã?
Oh, vai. Presupun cã nu e prea în vârstã?
Asta veţi decide dumneavoastrã Sfinţia Voastrã.
- Vai. - Sfinţia Voastrã.
Când te gândeşti cã m-am îndoit de drãgãlãşenia ta pentru un moment.
Mea culpa, copila mea.
Mea culpa.
Sfinţia Voastrã, nu avem prea mult timp şi trebuie sã vã spun ceva.
O confesiune? Ador jocul de-a confesiunea.
Spune-mi pãcatele tale.
Ãsta nu e un joc, Sfinţia Voastrã.
Vine cineva. Cred cã vrea sã vã ucidã.
- Scuzã-mã? - Vã spun asta...
... pentru cã vreau un fel de protecţie sau o amnistie.
N-am avut nimic de a face cu Bailey şi am fãcut o greşealã la Turnul Jordan.
- Cred cã asta ar trebui sã echivaleze. - Despre ce vorbeşti?
Sunt Evey Hammond. Sunt...
Am fost prizoniera teroristului V în ultimele câteva sãptãmâni.
Vã spun cã în orice moment, va intra pe uşa aceea.
Am descuiat fereastra camerei unde mi-a zis Denis sã mã pregãtesc.
Minunat!
E un joc pe care nu I-am jucat niciodatã!
Ce minte sclipitoare ai. Sper cã şi restul din tine e la fel de interesant.
- Nu, vã rog, trebuie sã mã credeţi. - Te cred, te cred, te cred.
Lasã-mã sã îţi arãt fermitatea credinţelor mele.
Încetaţi! Daţi-vã de pe mine!
Se pare cã am prins un terorist periculos.
Acum, cum aş putea sã îi scot mai bine mãrturisirea?
Târfã micã ce eşti. Curva naibii!
- Pãrinte. - Dumnezeule.
Nu a minţit. Chiar tu eşti.
Îmi pare rãu.
- A trebuit. - Evey!
Şi deşi îmi îmbrac goala ticãloşie...
... cu vechi şi ciudate sfârşituri furate din sfânta scripturã...
... şi par un sfânt, când adesea joc rolul diavolului.
Oh, te rog, ai milã.
Oh, nu şi în seara asta, episcoape.
Nu şi în seara asta.
Nu face asta, te rog.
Ei bine, atunci. Ora copiilor la mãnãstire.
Deschide gura şi scoate limba.
- Ce...? - Nu vreau sã mor!
Aici echipa de supraveghere 109. Avem o urgenţã.
Verificã fiecare nume din fişierul acela. Vreau sã ştiu totul despre ei.
- Disearã. - Da, domnule.
Şase, uite cã vine şi poliţia secretã.
Da. Du-te. Mã ocup eu de el.
Creedy.
Ce cauţi aici?
Câţiva membri de partid importanţi au fost ucişi, inspectore şef.
Asta nu e o situaţie obişnuitã şi necesitã mai mult decât atenţia ta obişnuitã.
Cancelarul a cerut implicarea mea imediatã.
Va fi greu sã investighez dacã îmi reţii toţi martorii.
Securitatea informaţiei este cea mai importantã.
În aceste vremuri schimbãtoare...
... greşeli ca Turnul Jordan nu mai pot fi tolerate...
... dacã, într-adevãr, Turnul Jordan a fost un accident.
- Ce vrea sã însemne asta? - Teroriştii par sã aibã...
.. o înţelegere mai degrabã intimã a sistemului nostru.
Cancelarul crede cã ar putea exista un informator.
Vrei sã spui cã sunt supravegheat, domnule Creedy?
În acest moment, ar fi de datoria dumitale...
... sã încetezi orice investigaţie privind chestiuni de mult trecute...
... şi sã te concentrezi asupra grijilor prezentului.
Vrei sã zici Larkhill?
Maiorul Wilson este un prieten al înaltului cancelar.
- Loialitatea sa nu este discutabilã. - Dar a mea este?
Mama ta a fost irlandezã, nu-i aşa?
Un lucru teribil ce a fãcut Sfânta Maria Irlandei, nu-i aşa?
Sunt membru de partid de 27 de ani.
Dacã aş fi în locul tãu, inspectore-şef...
... aş gãsi teroristul...
... şi I-aş gãsi cât mai repede.
Te rog.
Evey? Dumnezeule Sfinte!
Îmi pare rãu. N-am ştiut unde altundeva sã mã duc.
Da, pãi, ai face bine sã intri înainte sã te vadã cineva.
- Noroc. - Ştiu cã fiecare poliţai mã cautã.
Ştiu cã e oribil din partea mea sã te pun într-o asemenea situaţie.
- Evey... - Ai putea fi într-un pericol teribil.
Evey, ascultã-mã.
Dacã guvernul mi-ar percheziţiona casa, ai fi ultima mea problemã.
Ai avut încredere în mine.
Ar fi foarte nepoliticos din partea mea sã nu am încredere în tine.
Oh, Dumnezeule. Aia e "Dumnezeu s-o salveze pe reginã".
Pãrinţii mei m-au dus sã o vãd când au expus-o la Galeria 12.
- Credeam cã Sutler a pus sã fie distrusã. - Aşa crede.
M-a costat mai mult decât casa asta, dar indiferent cât de rãu mã simt...
... întotdeauna mã înveseleşte.
- Ce e aia? - E o copie a Coranului, secolul al 14-lea.
- Eşti musulman? - Nu, sunt în televiziune.
Dar de ce o pãstrezi?
Nu trebuie sã fiu musulman pentru a gãsi imaginile frumoase, poezia mişcãtoare.
Se meritã? Dacã ar gãsi aşa ceva aici...
Ţi-am zis, ai fi ultima mea grijã.
Mulţumesc, Gordon.
- Mulţumesc foarte mult. - E în regulã.
Toate astea au început în noaptea când a aruncat în aer Vechiul Bailey.
Eram pe drum încoace şi...
Da.
Vezi tu, suntem amândoi fugari în propriul nostru fel.
- Dar... - Te întrebi de ce...
... ai fost invitatã la cinã aici în primul rând...
... dacã gusturile mele erau pentru mâncãruri mai puţin obişnuite.
Din nefericire, de la un om în poziţia mea se aşteaptã sã întreţin...
... doamne tinere şi atractive ca tine.
Pentru cã în aceastã lume, dacã ar fi sã invit pe cine doream...
... m-aş gãsi fãrã îndoialã fãrã casã, dar ce sã mai zic de o emisiune TV.
- Îmi pare rãu. - Nu pe atât cât îmi pare rãu mie.
Adevãrul e ca dupã atâţia ani...
... începi sã îţi pierzi mai mult decât apetitul
Porţi o mascã atâta timp, uiţi cine ai fost sub ea.
Îmi pare rãu, inspectore şef. Aceeaşi toxicologie de bazã ca la Prothero.
Ai putea procura otrãvurile acelea din orice casã din Londra.
Mersi, Delia.
Vreo pistã pe urmele tipului ãstuia?
Nimic încã. Dar mai e ceva cu care mã poţi ajuta.
Ai început ca botanistã, nu-i aşa?
E un... E un trandafir stacojiu.
Se crede cã au dispãrut.
Le lasã la locul crimelor.
Aş aprecia dacã ai putea arunca o privire.
Orice informaţie ar putea fi de folos.
Desigur.
Scuzã-mã.
Da?
Tocmai am terminat de verificat fişierul,
inspectore. Aţi face bine sã vã întoarceţi aici.
Da, bine.
- Dumnezeule. I-a ucis pe toţi. - Toţi în afarã de una.
- Cine e ea? - Nu sunt sigur.
E cu siguranţã din conducerea Larkhill.
Dar dupã ce au închis-o, a dispãrut timp de doi ani.
Pânã când a fãcut o cerere pentru o vizã, care a fost refuzatã.
Fugea?
Probabil, pentru cã dupã aceea, toate însemnãrile despre ea înceteazã.
- Şi-a schimbat numele. - Asta cred eu.
Am lãsat un apel la registru, dar n-am mai fost sunat.
- E târziu, sau devreme. - Sunã-i din nou. Vreau numele ãla.
Ce? Eşti sigur?
Bine. Mulţumesc.
Dr. Diana Stanton şi-a schimbat numele în Delia Surridge.
- Legista? - Da.
Iisuse, tocmai am vãzut-o.
Tu eşti, nu-i aşa?
- Ai venit sã mã ucizi. - Da.
Slavã Domnului.
Îmi pare rãu, nu primesc nici un rãspuns de la acel numãr.
E o problemã cu conexiunea.
Iisuse Hristoase.
E acolo.
Dupã tot ce s-a întâmplat dupã tot ce au fãcut...
... m-am gândit sã mã sinucid.
Dar ştiam cã într-o bunã zi vei veni sã mã ucizi.
Nu ştiam ce aveau de gând sã facã.
Îţi jur.
Citeşte-mi jurnalul.
Ceea ce au fãcut a fost posibil numai datoritã ţie.
Oppenheimer era capabil sã schimbe mai mult decât cursul rãzboiului.
A schimbat întregul curs al istoriei omenirii.
E greşit sã te agãţi de astfel de speranţe?
Nu am venit pentru ceea ce sperai sã fac.
Am venit pentru ceea ce ai fãcut.
E ciudat.
Mi-a fost dat unul din trandafirii tãi azi.
Nu eram sigur dacã tu eşti teroristul pânã sã-I vãd.
Ce coincidenţã ciudatã, sã mi se dea unul azi.
Nu existã coincidenţe, Delia.
Doar iluzia coincidenţei.
Mai am un trandafir.
Şi acesta e pentru tine.
- Mã vei omorî acum? - Te-am omorât cu 10 minute în urmã...
... în timp ce dormeai.
- E vreo durere? - Nu.
Mulţumesc.
E fãrã rost sã îţi cer iertare?
Niciodatã.
Îmi pare rãu.
La naiba.
Teroristul a vrut cu siguranţã sã ştim.
A vrut sã aflãm povestea, sau mãcar o parte din ea.
Trebuie sã înţeleg cã aţi citit acest document, inspectore?
- Da, domnule. - L-a mai citit cineva?
- Nu, domnule. Atunci lasã-mã sã îţi clarific asta perfect.
Conţinutul acestui document ţine de siguranţa naţionalã...
... constituind un atac asupra caracterului câtorva membri de partid importanţi...
... precum şi o ţipãtoare încãlcare a Articolelor Credinţei.
De vreme ce autenticitatea acestui document nu poate fi verificatã...
... ar putea fi o fãcãtorie elaboratã creatã de cãtre terorist...
... la fel de uşor cum ar putea fi fantezia bolnavã a unui fost membru de partid...
... care s-a retras din considerente psihologice.
Orice discuţie despre aceste document sau despre ceea ce conţin...
... va fi privitã, în cel mai rãu caz, ca un intenţionat act de rebeliune...
... dacã nu un act de trãdare.
- S-a înţeles, domnule Finch? - Da, domnule.
Ai face bine, inspectore...
... sã ţi-o scoţi din minte.
23 mai.
Primul lot de subiecţi a sosit azi...
... şi trebuie sã recunosc cã sunt foarte încântatã.
Aceasta ar putea fi începutul unei noi ere.
Puterea nucleara e neînsemnatã...
... într-o lume în care un virus poate omorî o întreagã populaţie...
... şi poate lãsa averea intactã.
- Staţi laolaltã! - Haide, mişcaţi!
27 mai.
Comandantul Prothero a fãcut turul
laboratorului cu un preot, pãrintele Lilliman...
... care mi s-a spus cã e aici pentru a
monitoriza încãlcarea Regulilor şi a Drepturilor.
M-a fãcut nervoasã, dar comandantul m-a asigurat cã nu va fi nici o problemã.
2 iunie.
Mã tot întreb dacã aceşti oameni ştiu cum şi-ar putea ajuta ţara...
... dacã s-ar comporta diferit.
Sunt atât de slabi şi de jalnici. Niciodatã nu te privesc în ochi.
Mã gãsesc urându-i.
18 august.
Din primele patru duzini, peste 75 % sunt acum morţi.
Nici un tipar controlabil nu a ieşit la ivealã încã.
18 septembrie.
Este un caz care continuã sã îmi dea speranţe.
Nu manifestã nici una din patologiile sistemului
imun pe care le-au manifestat ceilalţi subiecţi.
Am descoperit anomalii celulare în sângele sãu pe care nu am reuşit sã le categorizez.
Mutaţiile par sã fi declanşat...
... dezvoltarea anormalã a kinesteziei de bazã şi a reflexelor.
Subiectul a spus cã nu îşi mai poate aminti...
... cine e sau de unde e.
Oricine ar fi fost, el este acum cheia viselor noastre...
... şi speranţa cã toate acestea nu vor fi fost în zadar.
5 noiembrie.
A început asearã, în jurul miezului nopţii.
Primele explozii au distrus întreaga secţie medicalã.
Toatã munca mea, s-a dus.
Încercam sã înţeleg cum de s-a putut întâmpla când I-am vãzut pe el.
Bãrbatul din camera cinci.
S-a uitat la mine.
Nu cu ochi. Nu erau ochi.
Dar ştiu cã se uita la mine pentru cã am simţit-o.
Vai, Doamne...
... ce am fãcut?
Ce faci acolo?
Am numit-o "ouşor-ul în coş." Mama mea a fãcut-o.
- E ciudat. - Ce?
În prima dimineaţã în care am fost cu el, mi-a fãcut oua exact ca acesta.
- Serios? - Jur.
E o coincidenţã stranie. Deşi cu siguranţã existã o explicaţie evidentã.
- Este? - Da, Evey.
Eu sunt V.
În sfârşit cunoşti adevãrul.
Eşti uimitã, ştiu.
Greu de crezut, nu-i aşa, sub exteriorul acesta încercãnat şi bine hrãnit...
... se ascunde o periculoasã maşinã de ucis cu un fetiş pentru mãşti Fawkesiene.
Nu-i amuzant, Gordon.
Da, ştiu. Sunt nefolositor fãrã o audienţã de studio.
Am vãzut oameni care au intrat la închisoare pentru mai puţin de atât.
Desigur, avea dreptate, nu-i aşa?
E ceva în neregulã cu ţara asta.
'Neaţa, inspectore
Te-ai trezit devreme.
E ceva în neregulã? Nu arãtaţi aşa de bine, domnule.
Vreau sã pun o întrebare, Dominic.
Nu îmi pasa dacã îmi rãspunzi sau nu.
Vreau doar sã spun asta cu voce tare.
Dar vreau sã ştiu cã aceastã întrebare nu va pãrãsi acest birou.
Da, desigur, inspectore, dar...
Din cauza teroristului?
Nu.
Atunci, ce e, şefu'? Ce se întâmplã?
Întrebarea pe care vreau sã o pun e legatã de Sfânta Maria...
... si de Three Waters.
Întrebarea care m-a ţinut treaz în ultimele 24 de ore...
... întrebarea pe care vreau sã o pun, este:
Dacã cel mai cumplit...
... şi mai oribil atac biologic din istoria acestei ţãri...
... nu a fost opera unor extremişti religioşi?
Pãi, nu înţeleg. Ştim cã aşa a fost. Au fost prinşi. Au mãrturisit.
Şi au fost executaţi. Ştiu.
Şi poate cã de fapt aşa s-a întâmplat.
Dar vãd acest lanţ de evenimente...
... aceste coincidenţe şi trebuie sã întreb:
Dacã nu aşa s-a întâmplat? Dacã altcineva a dat drumul virusului?
Dacã altcineva a ucis toţi acei oameni?
Ai vrea cu adevãrat sã ştii cine a fost?
Sigur cã da.
Chiar dacã ar fi cineva care lucreazã pentru acest guvern?
Asta e întrebarea mea.
Dacã propriul nostru guvern a fost responsabil...
... pentru ceea ce s-a întâmplat la Sfânta Maria şi la Three Waters...
... dacã guvernul nostru a fost responsabil
pentru moartea a aproape 100,000 de oameni...
... ai vrea cu adevãrat sã ştii?
Asta trebuie sã fie cea mai rece lunã martie de ani de zile.
Continuã sã vorbeşti aşa şi ne vom pierde statutul în partid.
- Sunt o şleahtã de ipocriţi mincinoşi şi lacomi!
Mai uşor, da?
Bazându-ne pe razii audio la întâmplare, am conchis cã chiar acum...
...80 % din public crede cã teroristul e încã în viaţã.
De asemenea am observat o creştere de 12 procente...
... a menţinerii atitudinii pozitive în ultima lunã în toate cele patru cadrane.
- Domnule Creedy? - Ne ocupãm cum putem mai bine.
Arestãrile sunt la cel mai înalt procent de la Revendicare încoace.
Vreau mai mult decât nişte arestãri. Vreau rezultate.
- Ce e cu toate astea? - Sãrbãtoresc.
Sãrbãtoreşti ce?
Cred cã acesta ar putea fi cel mai bun spectacol pe care I-am fãcut vreodatã.
O foarte bunã searã, doamnelor şi domnilor.
Ascultaţi, avem un spectacol extraordinar pentru dumneavoastrã în aceastã searã.
N-o sã vã vinã sã credeţi. De fapt, nici eu nu cred.
Vã rog sã-I primiţi cum se cuvine...
... pe cancelarul nostru Adam Sutler!
- Fugi de aici! - Nu, nu se poate!
Am aruncat scenariul aprobat de cenzori şi am
filmat unul pe care I-am scris azi dimineaţa
Oh, Dumnezeule.
Cancelare, cancelare, cancelare...
... Înţeleg cã aţi fost supus unui imens stres în ultima vreme...
... de când a început toatã treaba asta cu terorismul...
... şi ne-am gândit cã ar fi o idee frumoasã sã
încercãm sã vã ajutãm sã vã relaxaţi. Fetelor?
Lapte cald. Nu e nimic mai bun.
Înţeleg cã vã bucuraţi de un pahar de lapte în fiecare searã, cancelare.
De când eram mic.
Dar vã înşelaţi, domnule Deitrich.
Teroristul nu a constituit niciodatã un motiv serios de îngrijorare.
Serios?
- D-le Cancelar, D-le Cancelar! - El e.
Vrei sã spui cã nu mai e în viaţã şi activ?
Teroristul a fost neutralizat.
Dumnezeule, D-le Cancelar, priviţi!
Teroristul!
Prindeţi-I!
Mãiculiţã!
În sfârşit!
Şi acum, toatã lumea va vedea...
El e!
Ia mâna de pe mine! Sunt cancelarul vostru!
Cum îndrãzneşti? Eu sunt cancelarul!
Impostorule!
Soldaţi! Omul acesta e un terorist!
- Vã ordon sã-I împuşcaţi pe trãdãtor! - Mincinosule!
- Impostorule! - Falsule!
Gata? Ochiţi!
Foc! Foc!
Ce-or sã ne facã, ne vor amenda?
Mare lucru! Avem cel mai vizionat show.
Ei bine, tu eşti impresarul meu, de-aia te plãtesc.
Protejeazã-mã.
Ar fi trebuit sã-I angajez pe post de mamã.
- Eşti nebun. - Ori asta, ori n-am fost alãptat de mamã.
Chiar totul e o glumã pentru tine?
Nu, numai lucrurile care conteazã cu adevãrat.
- Şi dacã vor veni dupã tine? - Sã-ţi spun ce se va întâmpla.
Va trebui sã-mi cer cumva scuze, sã ţin vreun eveniment caritabil.
În timpul ãsta, ratingul nostru va creşte pânã la cer. O sã fie bine. Crede-mã.
Gordon?
Repede, Evey, ascunde-te!
Acum nu mai e aşa de amuzant, nu, hazliule?
- Te-am prins. - Nu, nu!
Ştii unde te afli, Evey Hammond?
Te rog.
Ai fost acuzatã de 3 capete de crimã,
Bombardarea proprietãţii guvernamentale,
conspiraţie pentru sãvârşirea unor acte de terorism,
trãdare şi rãzvrãtire, fapte pentru care vei fi dusã în faţa plutonului de execuţie.
Ai o singurã şansã, una singurã, de a-ţi salva viaţa.
Trebuie sã ne spui identitatea şi locaţia...
celui numit "V".
Dacã informaţiile furnizate de tine duc la prinderea sa...
vei fi eliberatã imediat din acest centru de detenţie.
Înţelegi ceea ce îţi spun?
Îţi vei putea relua viaţa, d-şoarã Hammond.
Tot ce trebuie sã faci e sã cooperezi.
Înregistraţi-o.
Ştiu cã nu am cum sã te conving cã acesta nu e unul din vicleşugurile lor
dar nu-mi pasã.
Eu sunt eu.
Mã cheamã Valerie.
Nu cred cã voi mai trãi mult timp, aşa cã am vrut sã povestesc cuiva viaţa mea.
Aceasta e singura autobiografie pe care o voi scrie şi, Dumnezeule,
o scriu pe hârtie igienicã.
M-am nãscut în Nottingham în 1985.
Nu-mi aduc aminte foarte multe din acei primi ani, dar îmi amintesc ploaia.
Bunica mea avea o fermã în Tottle Brook...
şi obişnuia sã-mi spunã cã Dumnezeul e în stropii de ploaie.
Mi-am luat examenele şi am plecat la şcoala de fete.
La şcoalã am cunoscut-o pe prima mea iubitã.
O chema Sarah.
M-au atras încheieturile ei.
Erau superbe.
Am crezut cã ne vom iubi pentru totdeauna.
Îmi aduc aminte cã profesorul nostru ne spunea...
cã era doar o faza adolescentinã şi cã avea sã ne treacã.
Lui Sarah i-a trecut.
Mie nu.
În 2002 m-am îndrãgostit de o fatã pe nume Christina.
În acel an le-am spus şi pãrinţilor mei adevãrul.
N-aş fi putut s-o fac dacã n-ar fi fost Chris acolo sã mã ţinã de mânã.
Tatãl meu nici mãcar nu s-a mai uitat la mine.
Mi-a spus sã plec şi sã nu mã mai întorc niciodatã.
Mama nu a spus nimic.
Dar eu nu le spusesem decât adevãrul. Chiar aşa de egoistã sã fi fost?
Integritatea noastrã e mult subapreciatã, dar e tot ce avem cu adevãrat.
Este ultima fãrâmã a fiinţei noastre.
Dar, în acea ultimã fãrâmã
suntem liberi.
Se terminã când vrei tu.
- Doar spune-ne unde e. - Nu ştiu.
- Întotdeauna am ştiut ce vroiam sã fac cu viaţa mea
şi în 2015 am jucat în primul meu film, The Salt Flats.
A fost cel mai important rol din viaţa mea. Nu din cauza carierei mele
ci pentru cã aşa am cunoscut-o pe Ruth.
Prima oarã când ne-am sãrutat
am ştiut cã nu mai vreau sã sãrut alte buze în afarã de ale ei.
Ne-am mutat împreunã într-un apartament micuţ din Londra.
Ea creştea trandafiri pentru noi amândouã
iar casa noastrã mirosea întotdeauna a flori.
Aceia au fost cei mai buni ani din viaţa mea.
Dar rãzboiul Americii s-a înteţit şi, în cele din urmã, a ajuns şi la Londra.
Petiţia subsecretarului pentru Apãrare, Adam Sutler,
de a închide restul staţiilor de metrou, a fost adoptatã cu...
Dupã aceea, nu au mai fost trandafiri.
Pentru nimeni.
Nu vei mai rezista mult timp.
Vei muri aici.
De ce sã protejezi pe cineva care nu dã doi bani pe tine?
Îmi amintesc cum semnificaţia cuvintelor a început sã se schimbe.
Cum termenii nefamiliari precum "colateral" şi "extrãdare" au devenit înfricoşãtori
în timp ce lucruri precum "Focuri Nordice" şi
"Articole de Supunere" au devenit atotputernice.
Îmi amintesc cum "diferit" a devenit periculos.
În continuare nu înţeleg
de ce ne urãsc atât de mult.
Au luat-o pe Ruth pe când era afarã, la cumpãrãturi.
N-am plâns niciodatã în viaţa mea cum am plâns atunci.
N-a trecut mult timp şi au venit şi dupã mine.
Mi se pare aşa ciudat ca viaţa mea sã se încheie într-un asemenea loc groaznic.
Dar, timp de trei ani, am avut trandafiri şi nu am cerut scuze nimãnui.
Voi muri aici.
Fiecare pãrticicã a fiinţei mele va pieri.
Fiecare pãrticicã,
mai puţin una.
O pãrticicã.
E micã şi fragilã
şi e singurul lucru din lume care meritã avut.
Niciodatã nu trebuie sã o pierdem sau sã o înstrãinãm.
Nu trebuie sã-i lãsãm vreodatã sã ne-o ia.
Sper ca, oricine ai fi, sã reuşeşti sã scapi de aici.
Sper ca lumea sã se schimbe şi ca lucrurile sã devinã mai bune.
Dar ceea ce sper cel mai mult este sã mã înţelegi...
atunci când îţi spun cã, deşi nu te cunosc şi,
deşi s-ar putea sã nu te cunosc vreodatã,
sã râd cu tine, sã plâng cu tine
sau sã te sãrut,
te iubesc.
Din toatã inima.
Te iubesc.
Valerie.
- Mi s-a cerut sã-ţi aduc la cunoştinţã faptul
cã ai fost condamnatã de un tribunal special
şi cã, dacã nu eşti gata sã cooperezi, vei fi executatã.
Înţelegi ce-ţi spun?
- Da. - Eşti gata sã cooperezi?
- Nu. - Foarte bine.
Duceţi-o pe d-şoara Hammond înapoi în celulã.
Formaţi un pluton de 6 oameni
şi duceţi-o în spatele magaziei de chimicale şi împuşcaţi-o.
E timpul.
Sunt pregãtitã.
Tot ce vor e o informaţie cât de micã.
Dã-le ceva, orice.
Mulţumesc,
dar mai degrabã mor în spatele magaziei de chimicale.
- Atunci înseamnã cã nu te mai temi de nimic. Eşti complet liberã.
Ce?
Bunã, Evey.
Tu!
- Tu erai? - Da.
Toate alea n-au fost adevãrate?
- Gordon e... - Îmi pare rãu, dar dl Deitrich e mort.
Mã aşteptam sã-I aresteze dar,
când au gãsit un Coran la el în casã, I-au executat.
Dumnezeule!
Din fericire, am ajuns la tine înaintea lor.
Tu mi-ai fãcut toate astea?
Tu mi-ai tãiat pãrul?
Tu m-ai torturat?
De ce?
Ai spus cã vrei sã trãieşti fãrã fricã.
Aş fi vrut sã sã fi existat o cale mai uşoarã
dar nu a fost nici una. - Dumnezeule.
Ştiu cã nu mã vei putea ierta vreodatã
dar nici nu vei reuşi sã înţelegi cât de greu mi-a fost şi mie sã fac asta.
În fiecare zi m-am vãzut aşa cum mã vezi tu acum.
În fiecare zi am vrut sã pun capãt la tot.
Dar, cu fiecare nou refuz al tãu de a ceda, ştiam cã nu pot.
Eşti bolnav. Eşti malefic!
- Ai fi putut sã pui capãt la tot! Ai fi putut sã cedezi, dar n-ai fãcut-o.
- De ce? - Lasã-mã în pace! Te urãsc!
- Asta e! Vezi tu, la început şi eu am crezut cã e vorba tot de urã.
Ura era tot ce cunoşteam. Ea îmi clãdea lumea, eram prizonierul ei,
ura mã învãţa cum sã mãnânc, cum sã beau, cum sã respir.
Credeam cã voi muri de atâta urã.
Dar, apoi, ceva s-a întâmplat.
Mi s-a întâmplat mie aşa cum ţi s-a întâmplat şi ţie.
Taci! Nu vreau sã-ţi mai aud minciunile!
- Propriul tãu tatã spunea cã artiştii folosesc minciunile pentru a spune adevãrul.
Da, am creat o minciunã.
Dar, fiindcã tu ai crezut-o, ai gãsit ceva adevãrat despre tine însãţi.
Nu!
- Ce era adevãrat în celulã e adevãrat şi acum.
Ceea ce ai simţit acolo nu are nimic de-a face cu mine.
Nu mai pot simţi nimic!
Nu fugi de asta, Evey. Ai fugit toatã viaţa.
Nu pot... Nu pot sã respir.
Astm. Când eram micã...
Ascultã-mã, Evey.
Acesta poate fi cel mai important moment al vieţii tale. Dedicã-i-te.
Ţi-au luat pãrinţii de lângã tine. Ţi I-au luat şi pe fratele tãu.
Te-au pus într-o celulã şi ţi-au luat tot ce îţi puteau lua, mai puţin viaţa.
Şi tu ai crezut cã asta asta era totul.
Cã singurul lucru cu care rãmãseseşi era viaţa, dar te înşelai.
- Te rog. - Ai gãsit altceva.
În acea celulã, ai descoperit ceva ce merita mai mult decât propria-ţi viaţã.
Când te-au ameninţat cã te omoarã dacã nu le dai ceea ce vor
le-ai spus cã mai degrabã ai muri.
Ţi-ai înfruntat moartea, Evey.
Ai fost calmã. Ai fost nemişcatã.
Încearcã sã simţi şi acum ceea ce ai simţit atunci.
Dumnezeule!
Am simţit...
Da?
Sunt ameţitã.
Am nevoie de aer.
Te rog, trebuie sã ies afarã.
Existã un ascensor. Ne va duce pe acoperiş.
Dumnezeu e în stropii de ploaie.
V.
Plec.
Sunt 872 de cântece în tonomat.
Le-am ascultat pe toate, dar n-am dansat pe nici unul dintre ele.
- M-ai auzit? - Da.
Nu pot sã stau aici.
Ştiu.
Ei bine, nu vei mai gãsi uşi închise aici.
M-am gândit dacã sã pãstrez ãsta
dar parcã n-ar fi cinstit, ştiind cã tu I-ai scris.
Nu eu I-am scris.
Pot sã-ţi arãt ceva înainte sã pleci?
- Existase cu adevãrat. - Da.
E frumoasã.
- O cunoşteai? - Nu.
A scris scrisoarea chiar înainte sã moarã.
Lar eu ţi-am dat-o ţie aşa cum şi ea mi-a dat-o mie.
- Atunci chiar s-a întâmplat cu adevãrat, nu-i aşa?
- Da. - Tu erai în celula vecinã cu a ei.
Şi despre asta e vorba.
Te rãzbuni pe ei pentru ce i-au fãcut ei.
- Şi ce ţi-au fãcut şi ţie. - Ceea ce mi-au fãcut m-a creat.
E un principiu de bazã al universului
acela cã fiecare acţiune va crea o reacţiune egalã şi de sens contrar.
Aşa vezi tu toate astea?
- Ca pe o ecuaţie? - Ceea ce mi s-a fãcut a fost monstruos.
Şi aşa ai creat un monstru.
- Ştii unde vei merge? - Nu.
Înainte m-ar fi speriat,
dar cred cã ar trebui totuşi sã-ţi mulţumesc.
Mulţumesc.
Adio.
Evey.
Pot sã te rog ceva?
Numai o dorinţã de-aş avea şi tot mi-aş dori sã te vãd, mãcar o datã,
înainte de data de 5.
- În regulã. - Mulţumesc.
D-le Cancelar, ştiu cã nimeni nu vrea sã discute despre asta
dar dacã e sã ne pregãtim pentru orice eventualitate,
atunci nu mai putem amâna lucrurile.
Raportul din faţa d-voastrã are girul mai multor specialişti în demolãri.
Concluzia pe care o trage este cã
cea mai logicã modalitate de acţiune a teroristului
ar fi un atac aerian.
Un raport separat a fost elaborat
în el specificându-se ca alternativã un tren,
deşi tunelurile din proximitatea Parlamentului
au fost astupate.
Cine a elaborat acel raport?
Inspectorul Şef Finch.
Ai vreo dovadã în sprijinul acestei concluzii, Finch?
Nu, domnule. Doar o bãnuialã.
Dacã e sã fiu sigur de ceva, d-le inspector,
sunt sigur cã Guvernul nu va supravieţui
dacã trebuie sã se bazeze pe bãnuielile tale.
D-le Dascomb, ceea ce ne trebuie acum
este un mesaj concis cãtre cetãţenii acestei ţãri.
Acest mesaj trebuie sã fie citit în toate ziarele,
sã fie auzit la fiecare post de radio, vãzut la fiecare post de televiziune.
Acest mesaj trebuie sã se propage prin întregul InterLink.
Vreau ca aceastã ţarã sã realizeze faptul cã ne aflãm în pragul dezastrului.
Vreau ca fiecare bãrbat, femeie şi copil sã înţeleagã cât de aproape suntem de haos.
Vreau ca toţi
sã-şi aducã aminte de ce au nevoie de noi.
- În fostele State Unite ale Americii, rãzboiul
civil continuã sã devasteze Midwest-ul.
- Oamenii de ştiinţã atribuie aceastã lipsã de apã secetelor din ultimii doi ani.
- Oficialii din minister preconizeazã o creştere a preţurilor cupoanelor de apã.
Poliţia a arestat nouã suspecţi...
Îţi vine sã crezi rahatul ãsta? Aşa au ţinut-o toatã vara.
- În afara zonei de carantinã, un nou virus
transmisibil pe calea aerului a ucis 27 de persoane.
- Autoritãţile au descoperit noi dovezi care leagã organizaţia teroristã numitã V
de atacul biologic asupra şcolii St. Mary din Londra de acum 14 ani.
- Prietenul meu care lucreazã pentru serviciile secrete a gãsit ceva.
Erau trei bãrbaţi.
Operaţiuni secrete.
- Cãlãii iniţiali, toţi sub comanda directã a lui Creedy.
Alan Percy, Robert Keyes, William Rookwood.
În ziua de dupã atacul de la St Mary
Percy îşi trage un glonţ în gurã, Keyes moare într-un incendiu,
Rookwood e dat dispãrut.
Toate coincidenţele astea mã îngreţoşeazã.
Rookwood.
De unde mi-e cunoscut numele ãsta?
- Rahat. Probabil cã avea un fişier ascuns în dosarul lui de serviciu.
Dar cum de a ştiut cã tu eşti?
Ce facem?
Sunt poliţist. Trebuie sã ştiu.
Am venit când I-au deschis. Mi-a dat fiori.
Şi acum îmi mai dã.
E suficient de aproape, d-le inspector.
Nu purtãm microfon.
- Îmi cer scuze, dar un om în situaţia mea
supravieţuieşte luându-şi toate mãsurile de precauţie.
- Ai informaţii pentru noi? - Nu, aveţi deja informaţiile.
Aveţi în cap toate numele şi datele.
Ceea ce vreţi, ceea ce vã trebuie cu adevãrat, e o poveste.
O poveste poate fi adevãratã sau falsã.
Las asemenea decizii pe seama d-voastrã, d-le inspector.
- Povestea noastrã începe, aşa cum încep de obicei poveştile,
cu un politician nou şi ambiţios.
E on om profund religios, membru al Partidului Conservator.
Are nişte principii rigide şi nu dã doi bani pe procesul politic.
Cu cât obţine mai multã putere cu atât zelul sãu e mai evident
şi cu atât devin susţinãtorii lui mai agresivi.
În cele din urmã, partidul sãu lanseazã un
proiect special în numele securitãţii naţionale.
La început, se crede cã e o încercare de gãsire a unor noi arme biologice
aşa cã nu se ţine seama de costuri.
Cu toate acestea, scopul adevãrat al acestui proiect este puterea.
Dominaţie hegemonicã, completã şi totalã.
Totuşi, proiectul se terminã în mod violent.
Dar strãdaniile celor implicaţi nu au fost în zadar
fiindcã o nouã cale de a purta rãzboaie se naşte din sângele uneia dintre victime.
Imaginaţi-vã un virus, cel mai înfricoşãtor virus pe care vi-I puteţi imagina
şi apoi imaginaţi-vã cã voi şi numa voi aveţi antidotul.
Dar, dacã ţelul vostru suprem este puterea, cum e mai bine sã folosiţi o asemenea armã?
Ei bine, în acest punct al povestirii noastre apare în scenã un pãianjen.
Un om aparent fãrã conştiinţã
pentru care scopul scuzã întotdeauna mijloacele.
El sugereazã cã ţinta ar trebui sã fie nu o ţarã inamicã
ci, mai degrabã, însãşi ţara.
Trei ţinte sunt alese pentru a maximiza efectul atacului.
O şcoalã, o staţie de metrou şi o staţie de tratare a apei.
Câteva sute mor în primele câteva sãptãmâni.
Staţia "Three Waters" a fost contaminatã.
Autoritãţile încearcã sã controleze rãspândirea ucigaşã.
A cauzat distrugere în subteran.
Alimentate de Mass-media, teama şi panica se rãspândesc cu repeziciune
fracturând şi divizând ţara pânã, în cele din urmã, adevãratul ţel este relevat.
Înaintea crizelor de la St Marys,
nimeni nu ar fi putut anticipa rezultatele alegerilor din acel an. Nimeni.
lar apoi, nu la mult timp dupã alegeri, ia te uitã, un miracol.
Unii au crezut cã e opera lui însuşi Dumnezeu.
Dar, de fapt, o companie farmaceuticã, pe care o controlau anumiţi membri de partid,
a fost cea care i-a fãcut pe toţi obscen de bogaţi.
Un an mai târziu, câţiva extremişti sunt judecaţi, gãsiţi vinovaţi şi executaţi
în timp ce un monument e ridicat pentru a le canoniza victimele.
Dar rezultatul final, adevãrata genialitate a planului, a fost frica.
Frica a devenit instrumentul suprem al partidului.
Prin intermediul ei, politicianul nostru a fost, în cele din urmã, numit
în postul nou-creat de Înalt Cancelar.
Lar restul, dupã cum se spune, e deja istorie.
- Poţi dovedi toate astea? - De ce crezi cã încã mai sunt în viaţã?
În regulã.
Am vrea sã vã la punem sub protecţie, d-le Rookwood.
Sunt sigur cã aţi vrea.
Dar, dacã vreţi acea înregistrare, veţi face aşa cum vã spun eu.
Puneţi-I pe Creedy sub supraveghere 24 de ore din 24.
Când sunt sigur cã nu se poate nici scobi în nas fãrã ca eu sã aflu,
vã voi contacta din nou.
Pânã atunci, tai-tai.
Rookwood.
De ce n-ai ieşti la luminã mai devreme.
Ce ai aşteptat?
Ei bine, pe tine, inspectore.
Aveam nevoie de tine.
Ce tot face acolo pe întuneric?
- Ciudatul Creedy. Nu prea cred cã vreau sã ştiu.
- Sutler nu mai poate sã aibã încredere în tine, nu-i aşa, d-le Creedy?
Şi amândoi ştim de ce.
Dupã ce voi distruge Parlamentul
singura lui şansa va fi sã le ofere pe altcineva, altã bucãţicã de carne.
Şi cine va fi acela?
Tu, d-le Creedy.
Un om aşa de inteligent ca tine probabil cã deja a luat lucrul ãsta în considerare.
Un om aşa de inteligent ca tine probabil cã deja are un plan.
Acel plan e motivul pentru care Sutler nu mai are încredere în tine.
E motivul pentru care tu eşti supravegheat în momentul de faţã,
pentru care sunt ochi şi urechi în fiecare încãpere a acestei camere
şi un microfon în fiecare telefon. - Baliverne.
- Un om aşa de inteligent ca tine probabil cã ştie toate astea.
- Ce vrei? - ÎI vreau pe Sutler.
Haide, d-le Creedy, ştiai cã va veni şi momentul ãsta.
Ştiai cã, într-o bunã zi, va trebui sã se aleagã între tine şi el.
De aceea I-ai ţinut pe Sutler ascuns, din motive de securitate.
De aceea sunt câţiva dintre oamenii tãi aproape de Sutler,
oameni pe care se poate conta. Tot ce trebuie sã faci este sã dai comanda.
- Şi eu ce câştig din toatã afacerea asta? - Pe mine.
Dacã eşti de acord, pune un X pe uşa din faţã.
De ce-aş avea încredere în tine?
- Fiindcã e singura cale prin care mã vei putea opri.
- Nu sabia mea, Mondego, ci propriu-ţi trecut te-a dezarmat.
Putem sã urcãm?
Gãseşte-ţi propriul copac!
- De sãptãmâni întregi îI avem pe Ciudat prins ca pe un fluture în insectar.
În continuare nici un semn. Ce aşteaptã?
Da? Inspectore, e pentru tine.
- Da. - Sunteţi Inspector Şef Finch?
- Da, eu sunt. - La telefon Cãpitanul Clark
din secţia 137 din Southend.
- L-am gãsit. - Pe cine aţi gãsit?
William Rookwood, cel pe care îI cãutaţi.
Am vãzut raportul dumneavoastrã de acum câteva sãptãmâni şi
m-am gândit sã-I compar cu lista noastrã de neidentificaţi.
L-am gãsit. Potrivire perfectã cu fişa dentarã.
Un "plutitor". Un pescar i-a gãsit cadavrul.
Fãrã acte, caz nerezolvat. Pânã acum, cel puţin.
- William Rookwood e mort? - Eu aşa aş zice. De vreo 20 de ani.
La naiba!
Ticãlosul ãla a stat acolo
şi mi-a dat sã înghit toate rahaturile alea, iar eu le-am înfulecat pe toate.
Şi acum ce facem, inspectore?
- Facem ceea ce ar fi trebuit sã fi fãcut de la început.
ÎI gãsim.
Fiecare zi, domnilor.
Fiecare zi care ne aduce mai aproape de luna noiembrie,
fiecare zi în care acest om rãmâne liber
e încã un eşec.
Trei sute patruzeci şi şapte de zile, domnilor.
Trei sute patruzeci şi şapte de eşecuri.
D-le Cancelar, nu avem forţele necesare...
Suntem îngropaţi sub avalanşa incapacitãţilor tale, d-le Creedy.
Rãspund eu.
- Eric Finch? - Da.
La naiba.
Câte au fost distribuite?
Pânã acum am numãrat 8 vagoane.
- Cel puţin câteva sute de mii. - Christoase!
Vreau ca oricine e prins purtând o asemenea mascã sã fie arestat.
- Dã-mi banii. Dã-mi blestemaţii ãia de bani!
- Suntem sub asediu aici! Întregul oraş şi-a pierdut minţile!
Asta e exact ceea ce vrea!
- Anarhie în Marea Britanie! - Haos.
D-le Creedy, te consider direct responsabil pentru aceastã situaţie.
- Problema e cã ne cunoaşte mai bine decât ne cunoaştem noi înşine.
De aceea am fost la Larkhill asearã.
- Ai ieşit din zona de carantinã. - A trebuit sã vãd.
Nu mai rãmãsese mare lucru.
Dar când am fost acolo, a fost ciudat.
Brusc am avut senzaţia cã toate au o legãturã.
De parcã aş putea sã vãd imaginea în ansamblu.
Un lung şir de evenimente care se întinde pânã înainte de Larkhill.
Mã simţeam ca şi când aş fi putut vedea tot ce s-a întâmplat
şi tot ce se va întâmpla.
Hei, tu!
Era ca un model perfect etalat în faţã-mi
şi mi-am dat seama cã suntem cu toţii parte din el
şi cu toţii suntem prinşi în el.
Aşadar, ştii ce se va întâmpla?
Nu. Era doar o senzaţie.
Dar pot sã ghicesc.
Cu atâta haos, cineva va face ceva stupid.
Şi când se va întâmpla asta
lucrurile vor degenera.
Insurgenţi au fost arestaţi în Brixton.
Şi atunci Sutler va fi forţat sã facã singurul lucru pe care ştie sã-I facã.
Moment în care tot ce trebuie sã facã V e sã se ţinã de cuvânt.
Şi atunci...
Astãzi e noaptea ta cea mare.
Eşti pregãtit?
Dar noi suntem?
Mi-a fost dor de cântecul ãsta.
N-am crezut cã vei veni.
Am spus cã voi veni.
Arãţi bine.
Mulţumesc.
Pot sã te întreb cum ai reuşit sã nu fii prinsã?
Actele false sunt mult mai eficiente decât o mascã a lui Guy Fawkes.
- Trebuie sã recunosc, de fiecare datã când
auzeam câte o sirenã îmi fãceam griji pentru tine.
Pentru o perioadã, îmi fãceam şi eu griji pentru mine.
Dar apoi, într-o zi, eram la piaţã
şi o prietenã, cineva cu care lucrasem la BTN, s-a aşezat la coadã în spatele meu.
Eram atât de speriatã încât, atunci când casieriţa mi-a cerut banii, i-am scãpat.
Prietena mea i-a ridicat
şi mi i-a dat.
S-a uitat în ochii mei
şi nu m-a recunoscut.
Orice mi-ai fãcut, a funcţionat mai bine decât mi-aş fi imaginat.
Am un cadou pentru tine, Evey
dar, înainte sã ţi-I dau, vreau sã te întreb ceva.
Vrei sã dansezi cu mine?
Acum? În pragul revoluţiei tale?
- O revoluţie fãrã dans nu e o revoluţie care sã merite efortul.
Mi-ar plãcea.
- Desearã, mã voi adresa direct acestor oameni
şi le voi expune foarte clar situaţia.
Securitatea acestei naţiuni depinde de supunerea completã şi totalã.
Astã searã, orice protestatar, orice instigator sau agitator
va fi dat drept exemplu.
D-le Cancelar, existã o situaţie care nu a fost luatã în considerare.
Şi care ar fi aceea, d-le Dascomb?
- Dacã teroristul reuşeşte... - Nu va reuşi.
Înţeleg cã asta e foarte puţin probabil, dar dacã reuşeşte...
- Dacã reuşeşte şi dacã i se întâmplã ceva acelei clãdiri
singurul lucru care se va schimba, singura diferenţã
va fi cã mâine dimineaţã, în locul ziarului,
voi citi demisia D-lui Creedy!
- Ai fost ocupat! Sunt foarte speriaţi în momentul de faţã.
Am auzit cã Sutler va ţine un discurs public desearã.
Aproape e timpul.
Ideea cu mãştile a fost genialã.
A fost ciudat sã-ţi vãd brusc faţa peste tot.
Ascunde-mi ceea ce sunt şi fi-mi ajutor
cãci asemenea deghizare întâmplãtor va deveni chipul ţelului meu.
A 12-a noapte. Violã.
- Nu înţeleg. - Poftim?
Cum poţi fi unul dintre cele mai importante lucruri care mi s-au întâmplat în viaţã
şi totuşi sã ştiu atât de puţine lucruri despre tine?
Nu ştiu unde te-ai nãscut, cine sunt pãrinţii tãi,
dacã ai avut fraţi sau surori.
Nici mãcar nu ştiu cum arãţi cu adevãrat.
Evey, te rog.
Este o faţã sub aceastã mascã,
dar nu sunt eu cu-adevãrat.
Nu sunt acea faţã cum nu sunt nici muşchii de dedesubtul ei,
sau oasele de sub ei.
Înţeleg.
Mulţumesc.
Nu mai e mult timp.
Am ceva ce trebuie sã-ţi dau.
Am trecut pe la Parlament.
N-am mai vãzut niciodatã aşa ceva. Tancuri, baterii anti-aeriene, infanterie.
Te face sã-ţi doreşti sã nu aparã nimeni desearã.
Dar dacã apar, ce crezi cã se va întâmpla?
Ceea ce se întâmplã de obicei când oameni fãrã arme
înfruntã oameni cu arme.
Intrã aici.
Am cercetat tunelurile astea sãptãmâni de-a rândul. Crezi cã-I vei gãsi tocmai acum?
Inspectore.
Toate au mers prost, nu-i aşa?
Subteranul? Parcã îI sigilaserã cu totul.
Aşa e.
Mi-a luat aproape 10 ani sã eliberez şinele şi sã mai adaug câteva porţiuni ale mele.
Dã-mi voie sã-ţi arãt.
Aceste şine duc la Parlament.
Da.
Deci chiar se va întâmpla, nu-i aşa?
Se va întâmpla, dacã vei vrea sã se întâmple.
- Poftim? - Acesta este cadoul meu, Evey.
Tot ceea ce am: casa, cãrţile, galeria, trenul acesta...
Toate ţi le las ţie, sã le foloseşti dupã bunul plac.
E o altã pãcãlealã, V?
Nu. Gata cu pãcãlelile. Gata cu minciunile.
Numai adevãrul.
Şi adevãrul e cã m-ai fãcut sã înţeleg cã greşeam
şi cã alegerea de a trage de manetã nu e a mea.
- De ce? - Fiindcã aceastã lume,
lumea din care fac şi eu parte şi la clãdirea
cãreia am ajutat, se va sfârşi astãzi.
Şi mâine va începe o nouã lume,
pe care o vor modela alţi oameni şi aceastã alegere le aparţine.
Unde te duci?
A venit timpul sã-mi cunosc creatorul
şi sã-I rãsplãtesc pentru ceea ce mi-a fãcut.
- V, aşteaptã. Te rog, nu trebuie sã faci asta.
Poţi sã renunţi. Am putea pleca împreunã de aici.
Nu. Ai avut dreptate în privinţa a ceea ce sunt.
Nu am nici un copac care sã mã aştepte.
Tot ceea ce vreau, tot ceea ce merit, se aflã la capãtul acestui tunel.
Nu-i adevãrat!
Nu pot.
Dragi concetãţeni,
în aceastã searã ţara noastrã,
pentru care am trudit
şi pe care o ţinem la rang de cinste,
se aflã în faţa unui pericol teribil.
Zona e liberã, domnule.
Acest violent asalt, fãrã precedent, asupra securitãţii noastre
nu va trece fãrã ca noi sã ne apãrãm.
Unde e?
Sau sã ripostãm.
Un bãnuţ pentru Guy.
Inamicul nostru este unul insidios, cãutând sã de dezbine
şi sã distrugã însãşi fundamentul mãreţei noastre naţiuni.
- Eu mi-am ţinut partea mea de înţelegere, dar tu ţi-ai ţinut-o pe a ta?
Aduceţi-I aici.
În aceastã searã trebuie sã rãmânem dârzi.
Trebuie sã rãmânem hotãrâţi.
Dar, cel mai important, trebuie sã rãmânem uniţi.
Cei care astãzi vor fi prinşi încãlcând starea de asediu
vor fi consideraţi ca fiind de partea inamicului
şi vor fi judecaţi ca terorişti, fãrã indulgenţã sau excepţii.
Vreau sã-i vãd faţa.
În aceastã searã vã dau promisiunea mea cea mai solemnã
cã justiţia va fi fãcutã repede,
va fi îndreptãţitã
şi va fi nemiloasã.
O, Dumnezeule, nu!
În sfârşit ne întâlnim.
Am ceva pentru tine, Cancelare.
Un dar de adio.
Pentru toate lucrurile pe care le-ai sãvârşit,
pentru toate lucrurile pe care le-ai fi putut sãvârşi
şi pentru singurul lucru pe care îI mai ai.
Adio, Cancelare.
D-le Creedy.
Dezgustãtor.
Acum cã am terminat cu asta
e timpul sã-ţi vedem faţa.
Dã-ţi jos masca.
Nu.
Sfidãtor pânã la sfârşit, nu?
Nu vei plânge ca şi el, nu? Ţie nu-ţi e fricã de moarte.
Tu eşti ca mine.
- Singurul lucru pe care îI avem în comun noi doi,
d-le Creedy, e cã amândoi suntem pe punctul sã murim.
Şi cum crezi cã se va întâmpla una ca asta?
Cu mâinile mele în jurul gâtului tãu.
Prostii.
Ce vei face, huh?
Am verificat locul ãsta. N-ai nimic.
Nimic altceva decât blestematele tale de cuţite şi mişcãrile alea şmechere de karate.
Noi avem pistoale.
- Nu, voi aveţi gloanţe şi speranţa cã, atunci când vi se vor goli pistoalele,
eu voi fi la pãmânt, cãci, dacã nu sunt,
veţi fi cu toţii morţi pânã sã apucaţi sã reîncãrcaţi.
Asta-i imposibil.
Omorâţi-I.
E rândul meu acum.
Mori! Mori!
De ce nu vrei sã mori?!
Sub aceastã mascã e mai mult decât carne.
Sub aceastã mascã e o idee, d-le Creedy.
Şi ideile sunt anti-glonţ.
Aici e perimetrul unu. Whitehall e în siguranţã.
Aici e generalul Ackroyd.
Pãstraţi în permanenţã legãtura prin radio.
Nu vreau ca lucrurile sã scape şi mai mult de sub control.
V!
Dumnezeule, trebuie sã oprim hemoragia!
Te rog, nu! Sunt terminat şi mã bucur de asta!
Nu spune aşa ceva.
Ţi-am spus, numai adevãrul.
De 20 de ani am cãutat numai ziua asta.
Nimic altceva nu a mai existat
pânã te-am cunoscut pe tine.
Şi atunci totul s-a schimbat.
M-am îndrãgostit de tine, Evey,
aşa cum nu mai credeam sã pot.
V, nu vreau sã mori.
Ãsta e cel mai frumos lucru
pe care mi I-ai fi putut da.
V?
V?!
Am detectat mişcãri înspre Trafalgar Square.
Aici e perimetrul unu. Avem contact cu inamicul.
Aşteptã! Stai pe loc!
Tu eşti Evey Hammond, nu-i aşa?
Atunci s-a sfârşit?
Aproape.
Stai. La mâna de pe manetã.
Nu.
Inamicul se apropie rapid. Care sunt ordinele?
- Ce sã facem? - Nici un rãspuns de la Comandament.
Sau de la Liderul de Partid Creedy.
Dar de la Cancelar.
De ce faci asta?
- Fiindcã avea dreptate. - Cu ce?
Cu faptul cã ţara asta are nevoie de mai mult decât o clãdire în momentul de faţã.
Are nevoie de speranţã.
La naiba, nu atacaţi. Nu atacaţi.
Iisuse Christoase.
E timpul.
Spune-mi...
îţi place muzica, d-le Finch?
Muzica aceea?
Da.
Muzica lui.
Cine a fost el?
A fost Edmond Dantes.
Şi a fost tatãl meu
şi mama mea.
Fratele meu.
Prietenul meu.
A fost tu
şi eu.
A fost noi toţi.
Nimeni nu va uita vreodatã acea noapte
şi ceea ce a însemnat ea pentru ţarã.
Dar eu nu voi uita niciodatã acel om
şi ce a însemnat el pentru mine.